MÕNED LEHEKÜLJED KUMMITUSE ELUST
Oscar Wilde'i jutustuse "Canterville'i kummitus" ainetel
Aasta 1604 ja mina olen surnud.
Härra saadik! Proua!
Tere tulemast Canterville'i iidsesse lossi!
Tere, kullake! Öelge mulle lihtsalt Lucretia ja minu mehele Hiram.
Meie lapsed. - Virginia. - Miss Umney.
Need on meie võrukaelad... - Dick. - Keath.
Pidage meeles, miss Umney, Dick on punapea, Keathil on suured kõrvad.
Võite seda ka mitte meelde jätta, me karistame alati mõlemaid.
On aasta 1904. Maja on müüdud. Müüdud kõige selles olevaga, kaasa arvatud mina.
Härrad, te omandasite lord Canterville'i perekonna iidse valduse.
Lossis on kümme magamistuba, kaks võõrastetuba, söögisaal,
raamatukogu, köök, neli talli
ja unikaalne, Inglismaa vanim kummitus. - Kummitus? Ma muutun armukadedaks!
Hurraa! Kas keegi tapeti? Kas siin? Kas see on kohal iga päev? Kunas me teda näeme?
Ema, siin on plekk. - Kas värvi?
Veri, madam, tavaline veri. Täpselt selles kohas, 300 aastat tagasi,
tappis Simon Canterville oma naise.
See on muidugi märkimisväärne sündmus, kuid mitte põhjus säilitada plekki 300 aastat.
Madam, mitte keegi ei säilita seda, see säilib ise.
Lollus! Siin on vahend kõigi, isegi Inglise plekkide vastu.
Kas näete?
Näete!
Mis sai söör Simonist? - Kadus teadmata asjaoludel.
Ja mitte keegi ei tea, kuhu ta kadus?
Ära visata selliseid antikvaarseid esemeid?!
See on Inglismaa! - Inglismaa.
Söör Simon oli juba elu ajal julm ja ohjeldamatu inimene, aga pärast surma!
Kasvõi näiteks see lugu Boltoni hertsoginnaga!
Tulge sisse, mu noor sõber.
1685. aasta. Juhtum isa Augustus de Pierrot'ga.
Lord Simon, mul on teist kahju. Teil on olnud raske saatus.
Kuidas te julgete!?
Canterville'i lossi kummitus ei vaja teie rumalat haletsust.
Ei, ei. Temast on tõesti kahju. Ilmselgelt on ta külmetunud.
Andke talle see angiini vastu.
Mind ajab hulluks see teie materialism.
Mister Simon, hurraa! On veel kuiva püssirohtu!
Täna, 1904. aastal, olete te, nagu alati, ületamatu!
Mida veel! Selle lelu eest maksin ma New Yorgi neljandal avenüül 500 dollarit.
Ottise kummitus! - Ainulaadne, tõeline ja reaalne. - Kindel kvaliteet.
Kuidas te kasvatate oma lapsi! Neile pole miski püha!
Paraku pole teil päriselt õigus, miss.
LORD SIMON CANTERVILLE
Siin on peidus mingi saladus.
"Kui inimene oli elus patune ja suri hirmsat surma
ning tema hing lahkus kehast ja keha ei maetud maamulda,
on ta määratud elama kummitusena." Söör Simon Canterville, lehekülg 66.
"Söör Simon Canterville tappis raevuhoos oma naise.
Kättemaksuks lukustasid tema vennad ta torni, mida võib näha keskööl..."
Miss Umney, kas teil on halb? - Mis te nüüd! 40 aastat samas teenistuses!
Auväärne maja, tunnustatud kummitus, austus, tähelepanu.
Söör Simon, tänan! Sellest saab minu kollektsiooni pärl.
Söör Simon, ma tahan teid aidata, aidake siis teiegi mind.
Nad lukustasid teid torni, mida võib näha keskööl raamatukogu aknast.
Ma tahtsin kõige paremat, söör Simon. Ma arvasin, et ta segab meid.
"Söör Simon suri nõrkenuna nälga 1604. aastal. Suri, kuid rahu ei leidnud.
Tema tormitsev hing viibib siiani Canterville'i lossis,
külvates paanikat ja õudust kõigele elavale."
Issand, rahusta tema õnnetut hinge!
Ta leidis igaveseks rahu. - Jah, nüüd on kummitus absoluutselt surnud.
Ja minagi tahan teiega hüvasti jätta. Siin pole mul enam midagi teha.
Traditsioonid on hävitatud, legend ära põlatud. Ma lähen naaberlossi.
Seal on iidsem kummitus kui Canterville'is. See on teile.
Niisiis, hüvasti, miss Virginia!
Kuigi, ausalt öeldes, olete te ainus inimene maailmas,
kellega ma ei tahaks hüvasti jätta.
Lord Simon Canterville, Canterville'i lossi kummitus.
Lord Simoni põrm maeti maamulda ja miss Virginia viibis veel kaua
imelikus hämmeldunud olekus, mõtiskledes elu ja saatuse üle selles ja järgnevas ilmas.
Füüsilise keha lühike maine eksistents vaid avas hinge lõputu tee sügavuse ja salapära.
Kui füüsiline isik, abiellus miss Virginia, oli õnnelik ema ja elas armastuses,
aga tema rahutu hinge saatus on saladus, mis ei leia kunagi ülestähendamist.
Jutustas Pastella